Kyrkklockor
-Ett paket. Det ska bara lämnas fram. -Till fröken Marie.
Det kan jag lämna, jag ska också till fröken Marie. Redaktör Nyström.
Hallå? Vänta lite. - Vad är det för tidning? Året om?
-Tyvärr, vi har generalrepetition. -Det var privat. Hon väntar på mig.
Vi ska inte ha nåt privat i dag. Vi ska ha generalrepetition.
-Murvel. Året om. Det stämmer nog. -Vad konstigt det luktar.
Jag känner ingen lukt.
Karl går upp till fröken Marie och lämnar paketet. - Ni får ringa senare.
-Faktiskt så luktar det. -Det kan väl hända.
Men det ska inte en utsocknes tala om för mig som varit här i över 40 år!
Ett brev till fröken Marie.
-Ut! Nu ska vi klä om oss. -Vi? Aldrig i livet.
Jösses, då.
Plats på scen-signal
-Ljuspelle, var är Marie? -Fråga Karlsson.
Jag gillar inte karlar som dansar. Varför börjar vi inte? - Upp!
Det är nåt konstigt med Marie i dag. Det säger alla.
Då öppnar vi ridån. Plats!
-Vi är klara här nu. -Det är så märkvärdigt allt i dag.
Det sa jag till gumman min i morse. Vädret...och så drömde jag konstigt.
Ridå-signal Ni ska få se att det händer nåt. Jag brukar känna sånt.
Balettmusik
Vad fan nu då?!
Vi måste ta reda på felet. Det brinner i nån kontakt.
Det är för jävligt! Hur länge blir det då?
-Det vet jag inte. -Paus.
Vad sa jag -99 om våren? Man känner det i skallen och knäna ska jag säga Maja.
-Marie lilla, ska vi ha nånting? -Nej tack. Jo, ordnar du lite kaffe?
Aj. Aj!
Har aldrig i mitt liv sett såna otäcka tår. Nya tåskor är kriminella.
Marie, vad är det med dig? Är du ledsen för nåt?
Ska jag sjunga för dig? Är du ledsen för att småjäntorna kallar oss tant?
Tullans syster kallade mig tant i dag. Det gjorde hon inte i våras.
Har du kärlekssorg?
I ansiktet ser man ut som 45, och på kroppen som 18. Och så är vi 28.
Kaj... Har du nånsin drömt nåt på natten och vaknat på morgonen-
-så mjuk inuti att du vill tjuta? Och sen velat ta reda på det du drömde om?
Eller också...gå ifrån allting.
Jag vet inte. Jag har aldrig haft nån att drömma om på det sättet.
Man vaknar på morgonen och har med sig en massa bilder ur drömmen.
-Och så blir man så mjuk inuti. -Vad sa du?
Åh... Oh, vad skönt.
Man är ju snygg, förstås. Men jobbet sliter - åtminstone på tårna.
Och den odödliga själen.
-Marie, vad är det? -Det är så många som dör.
De säger att det är något mackel.
Det blir säkert kvällsrepetition. Aldrig kan man älska på normala tider.
God natt. Här blir det ingenting mer.
Jag är ledsen, men det blir först i kväll.
Du ska bara vara lugn. Jag är kolossalt lugn.
Lägg sig inte så man ska ramla på henne! - I kväll. Och så lugn.
-Jag är lugn. -Den med smör och bröd till.
-Snygg hon behåller sig i alla fall. -Javisst. Men benen är för tjocka.
Det är muskler. Alla balettdansöser får tjocka vader och lår.
Får jag tala med redaktör Nyström? Vadå?
Konstigt att inte hon är gift och har barn. Och inte skvallras det om henne.
Tacka för det. Här har Nils suttit i 40 år och kastat ut journalisterna.
-Hej, Nisse. -Marie, redaktör Nyström sökte henne.
Det var strax före repetition. Jag skickade iväg honom.
Och här står jag och ringer. Det är på tiden att de skickar iväg dig.
Hej, Nisse!
-Hon är hård på något vis. -Hon har väl ihop det med murveln.
Skäller
Tycker du det är roligt att skrämmas så där? Jag stod här och gäspade.
-Du låter mig inte sova om nätterna. -Gumman börjar bli gammal.
-I kväll ska vi sova tidigt. -Vi har repetition.
-Jag som tagit ledigt från tidningen. -Du får gå ut med nån annan.
-Vart du sur? -Alltid har du den där teatern.
-Kom, går vi hem. -Nu? Du är inte klok.
-Jag har faktiskt ett jobb att sköta. -Strunt i det.
Strunta i din repetition. Där ser du.
-Jämt är det den där tidningen. -Där ser du.
-Kan du inte säga nåt annat? -Att jag älskar dig - trots allt.
-Det var ju generöst. -Nu blir jag snart förbannad.
-Du har väl ingen anledning. -Jag avskyr sura kärringar. Hej.
Men jag är ju ledsen. Dav...
Skeppsklocka
Sno sig på nu, för nu startar expressen. Ska hon eller ska hon inte?
Stopp, stopp!
Det gick min sju jäms om rumpen!
Det gick min sju jämt om att du hann ut till dina getter!
-Vad sa du? -Ska du ha en läskedryck?
Är det inte Marie? Du känner inte igen mig.
-Jo, jag känner igen pastorn. -Det var längesen.
-Senast var väl på min konfirmation. -Vi har träffats efter det.
Vad fan står du där nere för? Groggen kallnar ju, far lille.
Jag tror det var för 13 år sen. Balettskolans uppvisning på våren.
Uppvisningen,ja. En dag av glädje, en dag av missräkningar-
-krossade förhoppningar, spänning, hysteri, upphetsning.
En dag som inga andra under året.
Balettmusik
Applåder
Marie! Får jag tala med dig.
-Sånt fiasko. Musiken var för långsam. -Det var den inte alls.
-Det gick inte bra ändå. -Nej, men det var ganska begåvat.
-Tyckte du om det? Var det bra? -Underbart.
-Vad gör ni här? -Jag skulle träffa en bekant.
Roligt att ni är intresserad av balett, men vi har inte tid i dag.
-Det är kallt. -Om benen? När man är dansös?
-Hur vet ni att jag är dansös? -Det har man väl sett, många gånger.
Men mest på sista uppvisningen.
Jag sitter här och tänker på att om jag kunde säga vad jag ville säga...
-...så skulle jag säga... -Vad skulle ni säga?
-Ni kommer att skratta åt mig. -Tror ni? Tala om nu.
Jag skulle säga att...ni är det vackraste som jag nånsin har sett.
-Var bor ni i sommar? -På Kalvholmen. Och ni?
-På Blåkråken. Jag har ett hus där. -Är det ni?
-Känner ni till det? -Ja - herrgården.
Gruffman och jag brukade palla där.
Han kallas Gruffman för att syrran och jag gruffade om vad han skulle heta.
Jag bor på herrgården i alla fall. Vi kanske ses.
Om inte annat så när ni pallar.
Väckarklocka
Visslar
Trallar
-God dag igen. -God dag.
-Är det kallt i vattnet? -Ja. Men det är varmt på land.
-Får ni nån fisk? -Nej, de sover än.
Ska ni inte bada? Det är varmt bara man kommer i. Försök, bara.
Skulle inte vi kunna lägga bort titlarna? De vi nu har.
-Jo, det tycker jag med. -Det går alltid lättare att prata då.
-Bor ni... Bor du här ute? -Ja. Där på Kalvholmen.
Visst, ja. Det sa du ju.
Är du hungrig? Jag menar, tycker du om smultron?
Jag vet ett ställe. Ska vi gå dit?
Det här är mitt smultronställe. Det är bara du som vet om det.
Varsågoda och ta för er.
-Vad tror du den där göken heter? -Vet inte. Jag kan så lite om fåglar.
Men jag brukar kalla den för sommarlovsfågeln.
Den visslade alltid första morgonen man var på landet på sommarlovet.
-Bor du hos dina föräldrar? -Nej, de är skilda.
Morsan har jag aldrig sett, och farsan är ihop med en annan.
Jag skulle gärna slippa se honom.
-Men var bor du och Gruffman då? -Hos en kärring...tant - med mustasch.
Jag tycker mycket om kattungar utan ögon, och babybarn-
-och folk som människor tycker är fula.
Och möss, förstås - och pudlar.
Egentligen är det inte synd om en. Men folk vill inte ta en på allvar.
Oj, oj... Är det så sorgesamt?
Ja. Ingen bryr sig om en, ingen människa - ingen utom Gruffman.
-Men jag då? -Bryr du dig om mig?
Tror du att du skulle fått följa med till smultronstället annars?
Jag kommer aldrig att dö. Jag kommer att bli hur gammal som helst.
Jag är rädd att jag, Henrik, ska tippa över kanten-
-ner i något svart, något man inte vet.
-Varför talar du om det där? -Vet inte. Det kommer för mig ibland.
Jävligt intressant i och för sig. Förresten var det du som började.
-Du, smultrona. -Javisst sjutton.
Du, Henrik... Jag tror att vi kommer att bli vänner.
Det tror jag med.
Du...Marie.
Och så den veckan farbror Erland hälsade på. Han gav mig ett armband-
-var beundrande och älskvärd.
Vi fick vin till middagen. Tant Elisabeth drack mycket-
-och talade om hur det var på mammas tid. Men ingen lyssnade.
Då går jag efter kaffet.
Kalla mig inte farbror. Vid mina år vill man inte bli kallad farbror...
-...av en ung och vacker kvinna. -Så du tycker jag är ung och vacker?
-Mycket lik din mamma. -Gav du henne presenter också?
Det gjorde alla. Hon tyckte om det.
-Jag tror att du var kär i henne. -Jag beundrade hennes konst.
Är armbandet ett uttryck av beundran för min konst?
Om du inte vore min gamle väns dotter så skulle jag säga dig något.
Säg det ändå. Låtsas att jag är nån annan. Mamma, till exempel.
Vi skulle rymma - fara långt, långt bort och ta ut det mesta av livet.
-Ta ut det mesta av livet... -Fånga ögonblicket.
-Jag fångar ögonblicken. -Tror du det, stackars flicka?
Lycklig den man som får lära dig det. Livet är så mycket.
-Men farbror Erland... -Om du slutar kalla mig farbror...
-...så slutar jag kalla dig för... -...min lilla flicka.
Att dansa har sin tid. Nog har du väl ändå nån liten dansgosse-
-som du drömmer med och grälar med och planerar hela livet med?
Nej. Vi i baletten har inte tid med det.
-Talar vi sanning nu? -Var inte så säker på det, kära Erland.
Jag är inte alls säker, kära Marie.
En dag kanske du får gifta dig med mig.
Törs jag hoppas?
Du snackar som en gammal bok. Klart du ska hoppas. En dag får du ta mig.
Skrattar
Jäklar, nu måste jag kila. Det är ett ärende.
-Kan jag inte få göra dig sällskap? -Nej, det går inte alls det.
Hon sprang. Du hinner inte ifatt henne.
Hej!
-Hej. Är du sur? -Nej, jag är inte sur.
-Gruffman, varför är husse sur? -Jag är inte sur, säger jag ju.
Gruffman och jag vi ser att husbond är sur.
-Är du sur för att jag kommer för sent? -Inte alls.
Då måste husse vara sur för nåt som vi inte har reda på.
Vem är den där farbror Erland? Är du kär i honom?
Skrattar Farbror Erland! Den där gubbstrutten.
Han är kär i dig, det kan en idiot se.
Och du då? Om han är kär i mig är det väl hans sak.
-Han hänger efter dig jämnt. -Oj, oj... Är det så sorgsamt?
Tala om nu - hela svartsjukan.
Oj, oj... Är det så sorgesamt?
Skrattar
Där fick du!
Det var natten efter en skälvande het högsommardag-
-fylld av vitglödgat solljus. Tystnaden var enorm.
Den räckte ända upp i det stjärnlösa himlataket.
Tystnaden mellan oss var också enorm.
-Klipporna är varma än. -Allt är så konstigt overkligt i kväll.
Det är vackert. Vi är i samma såpbubbla.
Det är så vackert att man vill spricka i bitar, försvinna, bli till ingenting.
-Det är nog kul att kyssas. -Det är väl det eftersom alla gör det.
Jag har aldrig blivit kysst - utom av balettmästaren, förstås.
-Men farbror Erland då? -Han? Äh!
-Har du kysst nån flicka? -Äh. Vad det är besvärligt allting.
Vad det ena hänger ihop med det andra.
Du, Marie... Jag tycker om dig.
Jag älskar dig så där... Du vet...
Men du kanske tycker det är darrigt. Egentligen är jag en jädrans idiot.
Hur känns det? Du sa ju att du var kär i mig.
Det sitter i bröstet och drar i magen - och så har man äppelmos i knäna.
Men mest sitter det i bröstet. Hur känns det själv?
-Jag är väl inte kär i dig. -Nej, det var så sant.
Jag tror att det sitter i skinnet. Jag vill att du ska ta på mig.
Det sitter i skuldrorna och i armbågarna. I handflatorna också.
Det sitter lite varstans och prillar.
Påfågelsläte
Pianomusik
Farbror Erland är nog lite full. Men det ska du inte bry dig om.
Jaså, ni kommer nu, ungar.
Mjölk och smörgås finns i köket. Man blir hungrig på kvällen.
-När man far i kanot i månsken... -Erland.
Bry dig inte om vad han säger när han är lite på snusen.
Din mamma, Marie, brukade ibland dansa för mig just såna här kvällar-
-när det var lugnt och stilla och månen lyste in här i rummet.
Vi var ensamma. Förlåt att jag tar mig friheten att säga att vi var ensamma-
-men din far... Äh. - Förlåt, kära Elisabeth.
Hon satt där borta. Och jag spelade-
-såg på hennes ansikte och undrade om jag var i verkligheten eller utanför.
Om det som var runt omkring mig var det overkliga-
-och månskenet och musiken det enda verkliga.
Nu står alla klockor i huset-
-och alla blommor i fönstren är vissnade och döda.
Men på den tiden levde de. Det var röda pelargonier...
...klockorna tickade...
...och utanför skrek måsarna.
Gå ni, ungar. Jag stannar och håller honom sällskap.
Båten som tutade avlägset - detta och annat.
Musiken och månskenet, tystnaden och spänningen.
Blodets sus i trumhinnorna. Det blev en så säregen stämning-
-nästan en melodi. Ett nytt rum som öppnades i vårt medvetande.
Ja, här jobbar jag på sommaren. Välkommen.
Här kommer morgonsolen in. I trädet sitter två kråkor varje morgon.
Jag tycker de är ganska rara. Sen kommer din sommarlovsfågel.
Du talar som en ciceron på ett museum.
Nu tycker jag att vi kan kyssa varann. Tycker inte du det?
Jo, det tycker jag.
Röster
Var inte orolig, jag har låst. Det är bara farbror Erland.
Visst ska jag gå och lägga mig. Visst i helvete ska jag det.
Bankar på dörren Kom nu, Erland. Annars skäms du bara i morgon.
Stackars tant Elisabeth.
-Marie... -Ja.
Marie skrattar
Nu har du en älskarinna. Hur känns det? Är det spännande?
Du kommer nog att berätta det här för dina kamrater.
Jag kan inte garantera nåt, men vi ska gifta oss.
Men hur känns det nu? Har du aldrig längtat efter det här?
Aldrig trodde man att det var så här.
-Egentligen så var jag väldans rädd. -Är du inte det nu då?
-Nej. Är du? -Nej. Jag är aldrig rädd för nånting.
-Jag är förbaskat hungrig. -Det finns mjölk och smörgås i köket.
Och så hoppar vi i spat.
Hit!
Hundskall
Dagar som pärlor - runda, glänsande, trädda på gyllene tråd.
Dagar till bredden fyllda av lek och smek. Nätter i vakna drömmar.
När sov man? Inte fanns det tid att sova.
Pianomusik
Jag har aldrig blivit förvånad i hela mitt liv. Jag tänkte på dig nyss.
Jag har inte tänkt på tio år. Får man en kopp?
Inte det där kaffet som du tyckte om. Jag gillade det aldrig riktigt.
Ta hit, du. Jag är inte så nogräknad nuförtiden.
-Du tog väl aldrig socker förr? -Det var nog nån annan.
-Vad jagar du? -Tjäder.
Du kan ju vara ledig när som helst.
-Du själv då? -Jag fick för mig att fara hit.
-Fick du paketet? -Vilket paket?
Jaså... Det var du som skickade Henriks dagbok.
Hur har du fått tag i den? Varför skickade du den till mig? Varför nu?
Vad du frågar mycket. Storstädning. Vill du veta mer ska jag tala om.
Jag tog den på sjukhuset för att ingen främmande skulle få tag i den.
Du hade väl velat ha den medsamma. Tycker du det hade varit lämpligt?
Varför säger du ingenting?
Det var roligt att träffa dig, men jag ska gå nu.
Så jag inte missar båten och måste stanna här.
-Blev du rädd? -Ja.
Säg nu inte att det blivit annorlunda om du fått dagboken meddetsamma.
Jag ser på dina händer. De är vackra, men ändå fula på nåt sätt.
Jag kan inte förklara hur.
Så tänker jag på Henriks hand. Jag kan inte förstå att jag lät dig röra mig.
Så du tycker att jag är äcklig? Det kanske har smittat av sig?
Ja, det gjorde det. Men nu vet jag om det, och det är bra.
-Ska jag följa dig till båten? -Nej tack, jag går själv.
Det knackar
Jaså, var det ni.
Hur länge tänker du hålla på?
Vi skulle ju till Björnö klockan två. Hon är kvart i tre.
-Jag jobbar som du ser. -Du struntar i mig.
-Jag får alltid sitta och vänta. -Jag har ett jobb att sköta.
-Nu är jag färdig. -Inga uppoffringar för min skull.
Förlåt mig, men jobbet är väldigt betydelsefullt. Du också, förstås.
-Vilket är mest? -Vad du frågar konstigt.
-Det vet jag inte. -Du bryr dig inte om mig.
-Vi har aldrig grälat förut. -Inte är det mitt fel.
-Ska det vara så här... -Så kan vi inte vara tillsammans?
Var inte så där. Du förstår väl att jag är nervis-
-så lite som jag har tränat i sommar. Teatern börjar om en vecka.
Vi har ju varit tillsammans vartenda ögonblick i två månader.
Förlåt att jag var lite argsint nyss. Är det bra nu?
Fy farao vilken torrboll du är! Här gör man sig till-
-men du är bara sur. Gå, du. Jag har varken tid eller lust med dig.
Henrik, kom tillbaka! Var inte dum. Jag menade inte så.
Spring, bara! Jag vill aldrig se dig mer. Dra så långt vägen räcker.
Det var en lördag. Jag letade efter honom hela dan.
I kvällningen gick jag hem till hans. Jag hade aldrig varit där förut.
God dag. Är Henrik hemma?
Henrik är sällan hemma nuförtiden - varken på dagarna eller nätterna.
-Henrik är nog på sitt rum. -När han kom hem i dag grät han...
...och sparkade på möblerna. Lite portvin?
Nej tack.
Man ska ha sin frihet. Jag trugar ingen.
-Då kan jag kanske gå upp till honom. -Ge bara inte efter för hans nycker.
Men Henrik, varför står du där inne och trycker?
-Jag ville höra om hon baktalade mig. -Han äter mitt bröd men är oförskämd.
-Det tär inte på fasters förmögenhet. -Du är en lathund och en odåga.
Du är din fars son, och båda väntar ni livet ur mig.
Henrik ska ärva mig. Jag borde dött för tre månader sen enligt Rosenberg.
-Herrens vägar, fru Calwaagen. -Jag har kräfta i bröstet.
Pastorn säger att den som vill äga sitt liv ska mista det. Det är lögn.
Jag tycker om att leva. Jag kommer att överleva er allesammans.
Dig också, kära Henrik.
Är fru Calwaagen medveten om att min häst hotar hennes torn?
Pastorn nyser Jag känner mig ändå som ett spöke.
Prosit.
-Ska det ändå inte vara lite portvin? -Nej tack, inte för mig.
Jag ska gå efter ett par filtar.
Det börjar bli lite kyligt, både för liket och officianten.
Sitter pastorn här av kristlig pliktkänsla är jag imponerad.
Jag sitter här av rent yrkesintresse.
Jag har en egendomlig känsla av att jag sitter här med döden själv.
Det är mycket givande ur yrkessynpunkt.
Gå nu då. Det är ju dans där nere på bryggan.
Adjö då.
Nu har du sett hur jag har det. Lathund och odåga.
-Stackare. -Det är nog inte så synd om mig.
-Du har ju mig. -Har jag egentligen det? I dag...
Tyst. Du har mig.
Vi går hem till lekstugan. Det är inget roligt ute i natt. Jag fryser.
Gruffman, kom!
Jazzmusik
Skrattar
Pennan. Jag tappade pennan.
Var ligger den?
Dörren knarrar
Hör du så tyst det blev? Plötsligt bara blev det tyst.
-Vi kanske är på en annan planet. -Ja, det är främmande.
-God dag. Ni känner väl igen mig? -Se god dag. Er har jag sett förr.
Titta så jag fryser om armarna.
Men inne i magen och på brösten är jag het som om jag hade feber.
-Jag ska känna efter. -Kittlas inte.
Förnämligt bröst. Vill ni sova med en annan i natt?
-En annan? -Du skulle må då.
Det beror på vad ni ger i vederlag. Jag har ännu min oskuld i behåll.
Men om ni vill förlova er med mig lovar jag att ni inte ska bli besviken.
Det får vi allt skjuta på eftersom guldsmeden är ledig över söndagen.
Ni vet alltså inte att en sån här förlovning befästes med ringar av gräs-
-men med 24 karats kyssar.
-Ska man inte svära nåt också? -Det kan du ge dig på.
Svär att du aldrig kommer att titta åt nån annan flicka.
-Om du gör det så tar fan dig. -Jag svär.
Då kommer tänderna och näsan och fingrarna att svartna och ramla av.
Jag är trogen så länge jag har lust.
-Alltså är jag trogen till domedag. -Annars tar fan dig.
-Annars tar farbror Erland mig. -Det vore rätt åt dig.
-Nu är vi förlovade. -Jag ska bara gå runt knuten.
Skrattar
Jag skulle vilja bita sönder dig och äta upp dig som pyttipanna.
-Handflatorna, midjan, innanlåret... -Vad vet du om innanlåret?
Det är väldigt gott enligt en kannibal.
En uggla hoar
Fy, vad otäckt. Vad var det?
-Det är uven. Känner du inte igen uven? -Fy, vad otäckt.
-Blev du rädd? -Vet inte. Jag har bara lust att tjuta.
Det är som tandvärk i själen. Tänk att själen sitter i magen.
Du har käkat för mycket äppelkart.
Håll om mig. Håll i mig så jag inte går sönder.
Henrik, min lilla älskling. Min älskade.
Käraste lilla älskade. Min älskade vän.
Håll i mig hårt. Hårdare.
Nu ska vi vara vakna hela natten.
Ända tills solen går upp och alla trollen spricker.
Du, känner du hur jag fryser?
Hur jag darrar, hur mitt hjärta bultar?
Aj!
-Sjåpa dig inte. -Du ska alltid bitas.
Men vänta bara...
-Här ute kan vi inte vara. -Då får du bära in mig.
-Då blir det inget av alls. -Kan du inte bära mig?
Du är inte klok, tjockis.
-Du är en dålig älskare. -Gift dig med Stålmannen då.
Han har såna besvärliga kläder.
-Är du ledsen? -Känner du att det är höst i luften?
Ja. På torsdag börjar du repetera, och sen ska jag till Uppsala.
-När tror du att vi träffas då? -Vi har i alla fall tre dar kvar här.
Nej, jag är inte ledsen. Det är jag inte.
-Nu måste vi skynda oss till middagen. -Först måste vi hoppa i spa't. Kom!
Marie skrattar Nu ska du få se på ett snyggt hopp.
Henrik!
-Henrik! Henrik! -Ryggen...
Henrik!
Henrik! Henrik!
Snyftar Henrik!
Pianomusik
Ett, två, tre, fyr!
Ett... Stopp!
Fixar du en halvpanna till torsdag? Annars vet jag inte hur det ska gå.
-Om igen! Från början! -Det blir katastrof.
...tre, fyr. Ett, två, tre, fyr...
Hjärtslag
Lova mig en sak - skjut Gruffman. Det är synd att låta honom leva.
-Jag ska ordna det. -Det är synd om honom.
Alla människor lever - springer omkring på gatorna.
Och här sitter jag och äter och dricker.
På teatern dansar vi omkring och tokas.
Där borta ligger Henrik och börjar ruttna.
Alldeles nyss så skrattade vi åt allt han och jag. Han låg i min famn.
-Jag kysste honom på munnen. -Livet är så.
-Finns det inget som betyder nånting? -Nej, inte i det långa loppet.
Jag tror inte Gud finns. Om han finns, så hatar jag honom.
Jag ska inte sluta med det.
Stod han framför mig så skulle jag spotta honom i ansiktet.
Jag ska hata honom så länge jag lever. Jag ska inte glömma bort det.
Jag ska hata honom ända tills jag dör.
Man kan bara göra en sak - skydda sig, mura omkring sig-
-så att inte allt djävulskap kan nå en.
Jag ska hjälpa dig att mura omkring dig. Jag ska lära dig, Marie.
Hela den vintern arbetade jag hårt och medvetslöst.
På våren tog farbror Erland med mig på en lång resa. Jag glömde Henrik.
Muren växte omkring mig. Till slut var jag både skyddad och inspärrad.
På det sättet glömde jag Henrik.
Jag glömde Henrik.
Jo, fröken Marie... Den där murveln har varit här igen.
Jag försökte hålla fast honom, men han stack. Det kan Karl intyga.
Ja, han var långt ute på gatan.
Det var fan inte till lags det heller. Begripa sig på fruntimmer den som kan.
Stilla då.
Så mycket arbete för en sån här balett! Flickorna visar ju inte ens benen.
-I alla fall inte tillräckligt långt. -Nattrepetitioner är ett helvete.
-Pilsnern är slut också. -Det luktar än. Det luktar märkvärdigt.
Det är några rent kriminella tåskor.
Och i morgon är det premiär. Gå hem och lägg dig. Sitt inte här.
-Följ med hem och ta en hutt. -Nej, jag vill inte.
Slipp då. I morgon så här dags är du i alla fall jäkligt glad. Då är det över.
-Över - tss! -Jag gillar inte den där tonen.
Har jag den inte så börjar jag tjuta. Man är som en målad docka i trådar.
Grinar man rinner färgen av en. Gå du och låt mig sörja min ungdom i fred.
Hej då.
Det knarrar
-God afton, Marie. -Oj, är det du. Så du ser ut.
-En provsminkning till "Coppélia". -Jaså, du dansar den på lördag?
Mitt gamla glansnummer. Gustavsson är sjuk, vet du.
Det är underligt med en nattom teater - underligt och lite spöklikt.
Det står dvärgar med pucklar och stora huvuden och tittar på en i alla vrår.
De har stått där i alla år. Ju äldre teatern blir desto fler blir de.
Så har de självlysande ögon också.
-Har du några tändstickor? -Ja, Kaj har det.
-Ja, ja, Marie. -Du skrattar åt mig?
Jag kom in i morse i balettsalen. Den var stor och tom, solen lyste in.
Du stod där ensam i din svarta kolt, böjde och vred på armar och ben-
-och du märkte mig inte.
Du var som ritad i fem svarta streck.
Så tänkte jagv "I 20 år har hon stått på det sättet."
"Varenda morgon, middag och kväll. I 20 år."
"Nu har hon åtta år kvar. Sen är hon kaputt, ute."
Hej svejs!
-Du själv då? -Jag är balettmästare. Jag skapar.
Jag blir gammal och aktad. Men du din stackare får pension.
Du sitter där ändå och får inte pajaskostymen av kroppen.
Hur är det med din egen kostym?
Ja, det är sant. Den är som fastbränd.
Jag begriper nog. Du vågar varken sminka av dig eller vara sminkad.
Du vågar inte gå härifrån och du vågar inte vara kvar.
Man ser sitt liv klart en enda gång. Alla murar man byggt upp faller ner.
Man står där naken och frysande, ser sig själv precis som man är.
-Ingen vidare upplyftande syn, väl? -Då vågar man varken leva eller dö.
-Har allt det där hänt dig? -Nej, inte mig. Men dig - i dag, nu.
-Nej. -Jo. Jag ser det i dina ögon.
Gråter
Man vill vara lycklig, va? Man vill ha ut nåt av livet.
Man har minnen, säg? Man vill börja om från början.
Det är lögn. Taleri, dilleri.
Du dansar. Punkt. Det är din formel. Håll dig till den, annars går det illa.
Titta dig i spegeln ska du se så löjlig du ser ut.
Det gör jag med förresten.
Tack för pratstunden. Du har besök. Det står en jycke utanför dörren.
Hur har du kommit in? Varför sprang du din väg förut?
Fy, vilken ful fluga du har på dig.
Stå inte där som en oeldad kakelugn! Sätt dig och var som en människa.
Vad glor du för? Har du inte mål i mun?
Känner ni varandra? Trollkarlen Coppelius och David, kort och gott.
Den enda som är snäll mot mig.
-Jag kanske stör? Jag kan gå. -Nej, men varför så snart?
Du ser konstig ut i ansiktet. Bara han inte biter dig.
-Är du svartsjuk? -På den där? Sällan.
Jag kan trolla er till en sockerbit.
Jag kan trolla bort er begåvning, ert anseende och er sociala ställning.
-Jag skriver i tidningarna. -O, store mästare.
-Ni är starkast. Befall er usle slav. -Stick.
Jag går - långsamt.
Men jag stannar inte vid dörren och lyssnar. Jag är nämligen väluppfostrad.
Det regnar visst.
-Har det regnat länge? -Nej. Regnet började kvart över nio.
Det är antagligen slut inom en timme. Det kommer att regna lite i morgon.
-Ska du vara otrevlig kan du gå. -Jag är inte svartsjuk.
-Men ditt jobb... ldioten som var här. -Han är en ovanligt fin människa.
-Han har fått dig att tjuta. -Tror du aldrig att du har det då?
-Det är en annan sak. -Han förstår mig. Det gör inte du.
-Har ni haft nåt ihop? -Nej. Fy, vad du kan vara klumpig.
Förlåt. Man är inte så konstnärlig. Jag tycker allt pussande är osmakligt.
-Det visar hur lite du begriper. -Säg det en gång till så får du smäll.
-Det visar hur lite du begriper... -Tigger du smörj?
Nej. Men jag är så trött.
Jag är nästan alltid trött - nu med.
Varför slutar du inte jobbet då? Och gifter dig?
Vem vill gifta sig med mig? Inte du i alla fall, för du älskar mig inte.
-Sluta upp med det där. -Äh. Äh!
Visslar
-Kan du inte vara lite snäll? -Du stöter ju ändå alltid bort mig.
Jag har längtat efter dig hela dan.
Nej, det har du inte alls. Du släpper mig aldrig inpå. Du behöver mig aldrig.
Jag får aldrig ta hand om dig. Du tyr dig till såna som han med lösnäsan.
Vad vet du om mig? Vad vet jag om dig? Äh!
Jag är bara en murvel på en skräp- tidning. Vad har du för glädje av mig?
-Du som är firad, som det heter. -Det är inte det. Det är inte alls det.
-Akta, du får smink på rocken. -Strunt i det. Var kniper det värst?
Tala inte till mig som om jag vore tre år. Jag är nog äldre än du.
Jag har alltid dragits till mogna kvinnor. Håll med om att det kniper.
Jag är mycket egocentrisk. Men till och med för mig kan det gå upp ett ljus.
Så runda fingertoppar - så snällt lill- finger. Du skulle använda munstycke.
Jag trodde inte jag betydde nåt för dig.
Tänk om jag kunde spå dig. Nej, du skulle kanske bara bli besviken.
Marie... Ska vi sluta prata strunt nu?
-Bra idé. Jag ringer dig i morgon. -Märker du inte att jag är här nu?
Vad tror du om oss och vårt? Det är inte mycket att hänga i julgranen.
-Vill du göra slut? -Ja.
-Nej, det vill du nog inte. -Jo.
-Nej. -Jo.
-Svälter vi räv? -Jag vet vad du ska säga härnäst.
"Ta dig några vitamininjektioner", eller "du behöver sova".
Det är så dumt i dag? Sötaste...
-Gå nu, Henrik. -Heter jag Henrik nu? Vem är Henrik?
Gå nu. Men du ska få nattlektyr.
Läs den här boken till i morgon.
Så kan vi talas vid sen, riktigt. För första gången.
-Är det inte en bra idé? -Vi ses i morgon då.
Förresten så är du smutsig i öronen. Adjö, sötaste.
Vad jag skulle vilja gråta, hela den här veckan och nästa.
Jag vill gråta av mig min sjabbighet och den här tiden som varit så lång.
Konstigt, det går inget vidare att gråta.
Vill jag egentligen gråta hela veckan? Nyss ville jag, men nu?
Vill jag lipa alls? Om jag riktigt känner efter så är jag ju...glad.
Ta av er hatten. Ta av dig hatten!
Applåder
-Vad gör ni här? -Jag ska träffa fröken Marie.
Försvinn. Roligt att ni är intresserad, men vi har inte tid med er i dag.